Pohjautuu François Mauriacin kirjaan "Thérèse -myrkyttäjätär"
Villaliivit päälle! Talo on jääkylmä!
Sairastutte vielä, villaliivit päälle! - Meillä on kova jano.
Kovempaa, hän ei kuule. - Meillä on kova jano!
Juokaa, kun olette jäähdytelleet. Thérèse, sano se ystävällesi.
Jos vilustut, isäsi ei halua, että vietät lomasi täällä.
Luenko sinulle? - Ei, se on tylsää!
L'ESPÉRANCE KESÄ 1922
Älä liiku. On liian kuuma!
Tuletko huomenna takaisin? - En joka päivä. Tylsistyisimme.
Ja huomenna veljeni tulee Pariisista.
Thérèse! Illallinen on valmis! - Hyvästelen Annen.
Tiedätkö mitä kaikki sanovat? Parin vuoden päästä olet veljeni vaimo.
HUHTIKUU 1928
Varokaa saniaisia. Ei ole satanut vähään aikaan.
Näettekö tuon karsinan? - La Bienvenuen?
La Bienvenuestä I'Espéranceen on 2000 hehtaaria mäntyä.
Isäpuoleltani 500 ja äidiltäni 1500.
Ja la Bienvenuen ja Argelousen välillä on omani, Larroque.
4500 hehtaaria mäntyjä, kun on häät, rouva Bernard Desqueyroux.
Kyllä. Pian.
Bernard, nain teidät myös puiden vuoksi.
Onko se ikävää? - Ei lainkaan.
Isä sanoo, että se kulkee veressä, -
mutta tekin rakastatte metsääni. Siinä ei ole mitään erikoista.
Kaunis päänne on täynnä ajatuksia. - Vääriä ajatuksiako?
Jotkut niistä ovat vääriä, kuten kaikilla.
Teidän tehtävänne on kitkeä ne minusta.
Tunnen, että paikkani on täällä, rintaanne vasten. En malta odottaa.
Azevedon heimoa. - Kaunista, hän laulaa hyvin.
Pojalla on rintatauti. Sisar kuoli siihen. Se kulkee suvussa.
Ovatko Azevedot portugalilaisia? - Ehkäpä.
He väittävät, etteivät ole juutalaisia, mutta näkeehän sen.
Ethän mene liian pitkälle Thérèsen kanssa?
Älä leiki hänen kanssaan. - Hänestä tulee vaimoni!
Saisinko jotain syötävää? - Tähänkö aikaan?
Minun on nälkä. Pyydän Baliontea tekemään omeletin. Balionte!
Balionte!
Hän arvostaa perhettä, mutta hän ajattelee liikaa.
Ja hän polttaa kuin korsteeni.
Isä on itsepäinen, kuten kaikki radikaalit. Vääriä ajatuksia!
Äiti oli uskonnollinen, mutta Thérèse menetti hänet nuorena.
Hän on itsepäinen kuten isänsä. - Isällä on vaikutusvaltaa.
Isällä on tulevaisuus politiikassa, -
mutta tuleva vaimosi on rikkaampi kuin me.
Oma miehesi tuhlaa liikaa. - Pilaat ruokahalusi.
Minäkö? En varmasti. - Mennäänkö?
Tuletteko takaisin illalliselle? - Emme, miehesi ärsyttää minua.
Hieno asu, Anne-neiti! Ja päivää, tuleva vävy. Se kuulostaa hyvältä.
Samoin, tuleva appi. - Minne olette menossa?
Aseiden ja koirienko kanssa? Mitä luulette?
Hae!
Irti!
Onpa hieno! Viedäänkö se Thérèselle?
Tee sinä se. - Etkö halua tavata kihlattuasi?
Näemme lähes päivittäin. Olen täällä. Sepelkyyhkyt tulevat huomenna.
Ensimmäisetkö? - Aivan.
Onko se satiinia? - Silkkisatiinia.
Olet siis muodikas. - Niin, mutta en ole varma tästä.
Häissä on kyse perinteistä. Musliini riittää. Siellä jyrisee!
Jäät tänne yöksi. Asiasta ei keskustella.
Mikä on? - Anne jää tänne yöksi, täti-rakas.
Raukkaparka! Ei se mitään ole, vain ukkonen.
Eikö sinua pelota? - Mikä?
Kuukauden päästä, kun olet naimisissa Bernardin kanssa...
Makaaminen veljesikö kanssa? - Niin.
Eikö se pelota sinua? - Ei, en ajattele sitä koskaan.
Valehtelija! - Vannon sen. En koskaan.
Joistakin se on mukavaa, toisista... - Kumpaakin mieltä ollaan.
En taitaisi pitää siitä. - Mitä sinä siitä tiedät?
Oletko kokeillut?
Luostarikoulussa jotkut tytöt tekevät sitä yksikseen öisin.
Se on synti. - Ehkäpä se on miellyttävä synti.
Etkö kysynyt heiltä? - En. Lopeta kiusaaminen.
Päässäni on liikaa ajatuksia.
Se minua pelottaa, ei Bernardin kanssa makaaminen.
Kun menen naimisiin, kaikki ajatukseni menevät järjestykseen.
En tiedä, mihin järjestykseen, mutta johonkin järjestykseen.
Avioliitto pelastaa minut. Se laittaa pääni järjestykseen.
Kaipaan rauhaa.
Valitsen rauhan. - Rauha ei ole kiinnostavaa.
Kirjoissa rakkaus ei ole rauhaa vaan hurmiota.
Hurmaa. Valloituksia.
Sinä olet pikkusisareni.
Pikkuinen ystäväni.
Sanoit, että hän on kaunis.
Päivää, Thérèse.
Bernard! Bernard!
HOTELLI BADEN-BADENISSA MAALISKUU 1928
Rakas Anne, hotellimme on Schwarzwaldin hienoin, -
vanhempasikin viettivät täällä kuherruskuukauttaan.
Ehkäpä sinä sait täällä alkusi.
Minua kutsutaan rouvaksi. Desqueyroux'ta on vaikea sanoa.
Kunpa näkisit sen auringossa.
Häviämme rahaa kasinolla, syömme kaalia ja makkaraa -
ja juomme mineraalivettä.
Antaa mennä!
Tänne! Tänne!
En pidä kirjoittamisesta.
Mutta lupasin sinulle, joten teen sen rakkaudesta sinuun.
Kaipaan sinua. Olen tavannut ihanan miehen.
Kunpa näkisit, kuinka onnellinen olen!
Muistatko veneen, jonka Azevedo osti pojalleen?
Päivää. - Päivää.
Olen Jean Azevedo Valméjasta. - Tunnen teidät kyllä.
Tuletteko auttamaan?
Thérèse!
Thérèse.
Hyvä Jumala! Tunnetko kuinka sydämeni hakkaa?
Onneksi hakkaa. Mistä on kyse? - En tiedä.
Minua huimaa ja olin pyörtyä.
Minua pelottaa. Johtuisikohan se ruoasta?
Luetko edelleen samaa kirjettä?
Nyt se on tapahtunut minullekin.
Minullakin on mies elämässäni.
Sinäkin koet samaa onnea miehesi kanssa.
"Herra Desqueyroux. Henkilökohtainen." Äidiltäsi.
Eihän se sinua haittaa?
Enemmän luettavaa. Kolme kirjettä sisareltasi.
Eikä hän pidä kirjoittamisesta. - Tässä, henkilökohtainen kirjeesi.
Anne on sekaisin! Hän on ihastunut Azevedon rintatautiseen poikaan!
Vaikuttaa vakavalta. Anne haluaa naimisiin heti täysi-ikäisenä.
Kuuntele tätä:
"Sisaresi on tullut hulluksi. Entä jos Deguilhemit kuulevat ja peruvat?"
Ajatella... Avaa kirjeet nopeasti! Älä vaikeuta asioita, Thérèse!
Avaa jo! Mitä oikein odotat? - Ettet sinä ole täällä.
Kuuntele ainakin, mitä äiti kirjoittaa: "Thérèse on ainoa toivoni."
"Ainoastaan hän voi kääntää Annen pään."
Olet pelastuksemme, kultaseni.
Tässä ei ole mitään hauskaa. On täysi katastrofi, -
jos Anne ei mene naimisiin Deguilhemin kanssa.
Azevedot ovat rikkaampia. He tekevät viiniä, omistavat maata.
Juutalaisia! - Vanhaa Bordeaux'n sukua.
Niin, niin. Väität vastaan vain vastaan väittämisen ilosta.
Ei se mitään, minun pitää tottua. Anne rintatautisen kanssa...
Mihin isäsi ja isoisäsi kuolivat? Ja äitini? Oletko ajatellut sitä?
Meilläkin on rintatautia ja syfilistä.
Nyt menet liian pitkälle. Vaikka lasketkin leikkiä.
Taasko savuke? - Lakaisemme roskat maton alle.
Tiedämme tästä vain palvelijoilta. - En vastaa sinulle.
On paras odottaa, että lopetat. Tiedän, että vain pilailet.
Mutta varoitan sinua, ettei tuollainen käy sitten kotona.
Thérèse, haittaisiko sinua, jos palaisimme kotiin aiemmin?
Voimme palata kun haluat, Bernard.
Vanhemmat pitävät minua sisällä, mutta olen valmis odottamaan.
Mikään ei voi pitää minua ja Jeania erillään.
Voitteko järjestää Bordeaux'hon liput ensimmäiseen luokkaan?
Sinä esittelit sen paikan minulle.
Sinä valitsit onneni paikan.
En saa tavata Jeania. Minua pidetään silmällä.
He luulevat, että sinä saat minut järkiini.
Tiedän, että olet puolellani. Kiirehdi kotiin ja kerron kaiken.
Olen onnellinen ja kärsin. Voin kärsiä Jeanin tähden.
Hän kirjoittaa kärsivänsä myös. Kirjoita pian ja kerro mielipiteesi.
Eikö hän sinustakin ole maailman ihanin?
Minulla on onnea, kun sain kaltaisesi vaimon.
Annen tilanne on huolestuttava, mutta samalla olen hyvin ylpeä.
Perheeni luottaa siihen, että vaimoni korjaa tilanteen.
Katsotaanpa...
Reininviiniä. En ole koskaan juonut sitä. En ole saanut sitä.
Minusta se on yliarvostettua. Ei voita Bordeaux'n viiniä.
Ystävälläni oli tapana sanoa: "Ei hassumpaa, viini on parempaa."
Oletko täällä? - Tietenkin.
Ei siltä vaikuttanut.
Mitä sinä ajattelet? - Ajattelen, -
että minäkin koen onnea mieheni kanssa.
Meillä on hyvä olla kahden. On hauska päästä lemmenpesään.
Etkö syö jälkiruokaasi? - En.
Mikä on vialla, enkelini? Vaivaako kuumuus?
Voitko pahoin? Nytkö jo? - En ole raskaana, Bernard.
Ajattelin Annen seikkailua ja sitten ajattelin perhettä.
Perhettä aina ennen muuta.
Jättäisin kaiken Jean Azevedon vuoksi.
Emme mene loppuun asti, vaikka minä haluaisinkin.
Hän vastustaa, minä haluaisin mennä pidemmälle.
Hän on ylpeä, että voi vastustaa, kun muut eivät sitä tee.
HEINÄKUU 1928
Teille ei ole postia, Anne-neiti.
Kiitos, ystäväiseni.
Kaksi kirjettä Azevedolta. - Taasko?
Postinkantaja antoi ne minulle vapaaehtoisesti.
Hän saattaa juoruta. - Tiedämme hänestä liikaa.
Otatko viiniä, äiti? - Tarjoilkaa herra Larroquelle.
Otatteko keittoa? - En koskaan syö keittoa.
Keittoa, Anne-neiti?
Anteeksi. - Kertokaahan, ystävä hyvä.
Aikooko ihmeellinen Briand johtaa Ranskaa joskus viisaasti?
Briand on rauhan mies ja toivoo ystävyyttä Saksan kanssa.
Puhutaan jostain muusta. Puista, jotka ostimme teidän ansiostanne.
Pian perheemme omistaa 1/6 maakunnasta.
Emme ole samaa mieltä, mutta tilamme sopivat hyvin yhteen.
Elämä ei ole elämisen arvoista ilman maata. Malja demokratialle!
Olemme perheen parissa. Pidän siitä, ettemme ole samaa mieltä.
Ei, kiitos. - Yritä nyt vähän, Anne.
Mekin yritämme.
Minne sinä menet?
- Anna hänen hoitaa asia.
Mene Biarritziin vanhempiesi kanssa, jotta he rauhoittuvat.
Puhun Jean Azevedolle poissa ollessasi ja selitän tilanteen.
Että olet vankina ja rakastat häntä, mutta että on oltava kärsivällinen.
En halua pois hänen luotaan. - Et saa edes tavata häntä.
En, mutta tiedän, että hän on lähistöllä.
Et ole saanut yhtäkään kirjettä. Eikö ole outoa, ettei hän kirjoita?
En ymmärrä sitä. - Hänkin on lähdössä pois.
Hänen opintonsa alkavat Pariisissa kuukauden päästä.
Miten Jean Azevedo on niin erilainen kuin muut miehet?
Et sinä ymmärtäisi. Sitä ei voi selittää.
Minä löytäisin sanat, jos todella rakastaisin miestä.
Puhutko Jeanille, jos lähden? - Sanoinhan niin.
Annatko hänelle kirjeeni? Kirjoitatko minulle ja kerrot?
Teen sen kaiken. - Lupaatko?
Sinä sentään rakastat minua.
Tunsinko jotain vatsassasi? - Tunsit.
Se on liikkunut parisen päivää.
Thérèse pyytää poikaa jättämään Annen rauhaan. Luota vaimooni.
Hei sitten, poikaseni.
Luota minuun, kultaseni. Kaikki järjestyy kyllä.
Mukavaa matkaa! Tämä on järkevä päätös.
Kenelle sinä oikein puhut?
LOKAKUU 1928
Jalkani puutuvat. - Olet vasta viidennellä kuulla.
Naiset kärsivät miesten tähden. Sinusta tulee väsynyt ja uupunut.
Mitä Clara-neiti siitä tietää?
Siinähän se on. Olen etsinyt sitä kaikkialta.
Kävelemään! Sinun pitää kävellä. Söihän hän sentään?
Kyllä hän söi. - Laita tohvelit jalkaan.
Kuinka sinä voit, kultaseni? - Ihan hyvin.
Hienoa. Haluatko, että jään luoksesi hetkeksi?
Mitä tuo nyt on, koirat? Rauhoittukaa!
Ne eivät pysy nahoissaan. - Et sinäkään. Kyyhkyt eivät odota.
Mennään, koirat!
Katsokaapa näitä kaunokaisia! Otimme ne kiinni verkolla.
Puoli tusinaa pulleroita. - Tässä.
Kiitos. - Vie ne pois.
Kyllä ne sinulle maistuvat.
"30. Iokakuuta, Pyhä Wilfrid." Emmehän me ole saksalaisia?
On 30. Iokakuuta, Thérèse.
Kuukausi on ohi ja äiti odottaa uutisia.
Hän lähtee pian Pariisiin. Et ole puhunut hänen kanssaan.
Kenen hänen? Jean Azevedoko? - Aivan.
Käytä hänen nimeään, Jean Azevedoa.
Tunnetko kuinka se hakkaa? Onko se normaalia?
En minä tiedä, miltä sinusta tuntuu.
Se, että isäsi kuoli sydänvikaan...
Älähän irvistele. Se on mahdotonta sinun iässäsi.
Pelkäätkö todella kuolemaa? - Tietysti pelkään.
Niinkö?
Otatko valeriaanaa? - Kyllä, kiitos.
Kiitos. - Eipä kestä.
Sinun kannattaisi käydä Bordeaux'ssa Berthierin luona.
Luuletko, että se on vakavaa? - Käy Bordeaux'ssa.
Anteeksi. - Ei se mitään. Tulkaa sisään.
Istukaa toki. - Kiitos, mutta seison mieluummin.
Jean Azevedo? - Rouva Desqueyroux?
Thérèse, Annen käly? Tämä on ilo.
Anne on puhunut teistä paljon.
Pitäisikö meidän mennä naimisiin? - Anne on hulluna teihin.
Anne on ihana nuori tyttö, mutta kyse ei ollut avioliitosta.
Onko leikkiminen kiellettyä? - Anne puhuu minulle kuin sisarelle.
Hän ei leikkinyt. Se ei ollut vain hakkailua.
Puhun suoraan, koska tiedän etten järkytä teitä.
En olisi siitä varma. - Ette muistuta muita täällä.
Anne kertoi sen. Hän kertoi, että kanssanne voi puhua asioista.
Anne sai varmasti kokea kanssani elämänsä ainoat intohimoiset hetket.
Mitä te siitä tiedätte? - Tiedän sen. Ja samoin tekin.
Tiedätte, mistä minä puhun. Elämästä, joka Annea odottaa.
Elämästä, joka odottaa kaikkia seudun naisia.
Maakunnan elämää.
Ankeaa, siistiä, sovinnaista.
Olemme liian nuoria sitoutumaan. - Metsästäjiä.
Eivät he tapaa meitä yhdessä. - Mikseivät?
Koska minun pitää mennä.
Oletteko lukenut "Maallisen ravinnon"?
Nathanaël: "Olkoon jokainen tunne sinut huumaava."
"Jos syömäsi ei sinuun vaikuta, et ole nälkäinen."
"Ennemmin säälittävää olemassaoloa kuin rauhaa."
On selvää, että olette lukenut sen. Halu, nautinto.
Gide kuvaa sen hyvin ja etsii Jumalaa.
Usko on mukavuutta. - Se on monimutkaisempaa.
Puhtauskin on kaunista. En muista olleeni puhdas.
Järkytin teitä silti. Tunnustakaa.
Ette, ainoastaan yllätitte. Meillä ei ole tapana puhua tunteista.
Mistä kotonanne puhutaan? - Säästä, metsästyksestä, juoruista.
Tai sitten väistelemme asioita. Siinä olemme hyviä.
Kestättekö sellaista? Kaltaisenne nainen?
No mutta... Näkemiin, rouva Desqueyroux.
Entä Anne? Emme ole puhuneet, mitä teemme Annen kanssa.
Voisitteko kirjoittaa hänelle ja päättää suhteen?
Lempeästi, mutta silti päätätte sen.
Minussa ei ole mitään vikaa. - Satutat minua.
Anteeksi. Berthierin mukaan se on anemiaa. Anemiaa! Minulla!
Hän hoitaa minua arsenikilla. Balion saa käydä apteekissa.
Ruokahalun pitää palata. - Puhuin Azevedon kanssa.
Hienoa! Kirje on oikein sopiva.
Suostuiko hän ilman vaikeuksia? - Ei hän halua naimisiin.
Voi häntä!
Ja sinä uskoit sen. Olet kyllä naiivi, kultaseni.
Ettei Azevedo naisi La Travea! Hän tietää, ettei se onnistu.
He ovat viekkaita. He eivät halua menettää mitään.
Keittonne on herkullista! - Huutaminen ei auta.
Katso häntä ja puhu selvästi.
Keittonne on herkullista.
Teen sitä sitten toistekin.
Millainen hän on? - Kuka?
Jean Azevedo, joka ei halua sisartani.
Hän on nuori mies.
Sinä et syö. Syö kahden edestä. - Sinä hoidat sen.
Se on totta. Ruokahaluni on palannut.
Heti tavattuani Berthierin voin paremmin. Uskomatonta!
"Anne-pieni, pian minä olen vain kaunis muisto."
"Meidän pitää löytää paikkamme maailmassa. Terveisin..."
"Terveisin" kuulostaa kylmältä.
"Jean." Laitan vain "Jean", se sopii paremmin.
Kirjoitan sen puhtaaksi, se lähtee huomisaamuna.
Mitä olette mieltä?
Minusta...
Se on kauhea!
Jos olisin Anne... - Mutta ette ole.
Anne on yksinkertainen sielu. Hän on pian hallittuna.
Ja hän on siitä onnellinen, lupaan sen.
Yksi, kaksi, kolme, neljä... Ja yksi vielä varulta.
Se on hyväksi terveydelle.
Lähden Pariisiin tänä iltana. Jään kaipaamaan keskusteluja.
Näemme vuoden päästä. Olette silloin vapautunut.
Lähditte hiljaisuuden vuoksi.
Argelousen hiljaisuus ei sovi pariisilaiselle.
Lähdettyänne syöksyn päättymättömään tunneliin.
Maahan ilman teitä tai polkuja.
Ette vastannut kirjeeseeni. Eikö maalainen ansaitse sitä?
Raskaana oleva nainen ei ole kaunis muisto.
Mitä sinä teet?
Kirjoitatko sinä? - Olen tulossa.
Menet liian myöhään nukkumaan. - En saa unta.
Johtuuko se vauvasta? - Luultavasti.
Ihan pian sitten. - Hyvää yötä, Bernard.
Ehkäpä olen nyt teistä tylsä. Tollo, -
jota pidättelevät valheelliset selkkaukset ja asenteet.
Tilasin kirjoja, joista pidätte. En ymmärtänyt mitään. Tollo.
Missä Jean on? - Tulitko tänne jalan Saint-Clairista?
Missä hän on?
Hän lähti. - En usko sinua.
Sanat kirjeessä eivät olleet hänen. Tunnen hänet.
Sanelit ne! Petit minut pelastaaksesi minut!
Pääsit nopeasti perheeseen sisään. Olet pahempi kuin äitini.
Äiti ei leiki olevansa vapautunut tai itsenäinen. Kuvotat minua!
Minne sinä menet? - Valméjaan.
Odotan hänen luonaan. - Hän on Pariisissa!
Valehtelet! - Odota, Anne!
Lopeta!
Paikka! Paikka!
Anna minun olla! Älä koske minuun!
Menen Pariisiin. Etsin hänet käsiini.
Mitä sinä teet täällä? Nyt riittää! Päästä irti!
Varovasti! Häneen sattui. - Mene nukkumaan!
Tiedätkö mitä karkaileville koirille tehdään? Ne lukitaan sisään!
Minä en sinua pelkää! - Suu kiinni!
Tällaista perheemme tekee! - Hiljaa! Yläkertaan! Kuulitko?
Yläkertaan!
Menetkö kävelylle? - Menen.
Se on hyväksi lapselle.
En kävele lapsen vuoksi vaan itseni.
Tulenko mukaan? - Se ei ole tarpeen, kiitos.
Mieheni kohtelee minua kuin pyhää astiaa.
Vain kupeitteni hedelmä on hänelle tärkeä.
Tuntuu kuin en olisi itsenäni enää olemassa.
Yksi, kaksi, kolme, neljä.
JOULUKUU 1928
Päätettiin, että minun ja odottamani lapsen tähden -
synnytän appivanhempieni luona pyhän perheen silmien alla.
Ilmavaivoja kuten Bernardillakin. Poika itki itkemistään aluksi.
Hän ei halunnut maitoani aamulla eikä viime yönä. Siirrytään pulloon.
Pelaahan nyt, Anne! Olet liian hidas, tyttöseni.
Vaippa pitää vaihtaa.
Balionte! Balionte!
Haluatko, että minä otan hänet? - Jos haluat.
Balionte!
- Hän viihtyy mieluummin sylissäsi.
Hän pitää minusta enemmän. - Niin. Hankalaa...
Onpa hän soma. - Balionte!
ELOKUU 1929
500 hehtaaria eilen! 500! Voitko uskoa?
Jos tuuli olisi kääntynyt, Balisacin metsä olisi palanut.
Yksi, kaksi, kolme, neljä. - Älä laske tippojasi ääneen.
Onneksi ei tuullut pohjoisesta.
Kylät eivät koskaan pala. Eikö olekin kummallista?
Liekit valitsevat aina puut, eivät ihmisiä.
Onko jokin vialla? - Pulssi on nopea.
Tuli hermostuttaa sinua. Sulje ikkuna, haju on kauhea.
Kuolemme kuumuuteen.
Kunpa sataisi. - Koskaan enää ei sada.
Miksi sanot noin? Lopeta pelleily. Tuli ei ole naurun asia.
Tiedän sen, Bernard.
Tuli on vielä kaukana. - Ei, se lähestyy!
Se on saavuttanut Hostensin. - Olemme ansassa!
Jos se leviää etelään, olemme ansassa! Pitää tehdä hälytys.
Ei, se hermostuttaa ihmiset.
Tämä on pahempi kuin kesä 1921. Saint-Flovier'sta la Bienvenue'hun!
Minä haen hänet. - 1/3 Deguilhemien metsää!
Rouva Deguilhem ei ole selvinnyt siitä.
Haittaako, jos vaihdan vaipat? - Ei lainkaan.
Unohdin ottaa tippani.
Yksi, kaksi, kolme, neljä.
Bernard, pormestari on täällä.
Tuli on lähellä, hälytys pitää tehdä. - Kuinka lähellä?
Lähellä. Kukaan ei kuuntele minua. - Hostensissa tai Manossa.
Vauhtia!
Kauhea haju! - Voimmehan sulkea ikkunan?
Vaikka suljemme ikkunan, talossa haisee palaneelle pihkalle.
Hyvä Jumala! Luulin, että kuolisin lämpöhalvaukseen.
Teit oikein, kun olit rauhallinen. Manossa palaa, se ei tule tänne.
Kuolen janoon!
Otinko tippani?
Yksi, kaksi, kolme, neljä.
Sinä et koskaan hermostu.
Sattuu.
Söikö hän jotain epätavallista? - Ainoastaan tuoreita manteleita.
Se voi olla syynä. - Se johtuu tulipalosta.
Olimme huolissamme. Ja tämä kauhea haju käy sydämen päälle.
Thérèse... Thérèse!
Minun pitää oksentaa!
Kuusi, seitsemän, kahdeksan, yhdeksän.
Minne sinä menet? - Haluan omeletin.
Olit juuri kaksi päivää sängyssä. - Minun pitää kerätä voimia.
Äiti oli oikeassa. Se johtui tulipalosta.
Tässä. - Olin unohtaa tippani.
Aioin laittaa ne valmiiksi.
Yksi, kaksi, kolme, neljä. Kyllä, lasken aina tippani ääneen.
Pyydän Baliontelta omeletin. - Kiitos, enkelini.
Herra Desqueyroux taitaa voida paremmin.
Entä pikkuinen Marie? - Hänellä on rautainen terveys.
Hienoa.
Terveisiä miehellenne. Toivottavasti hän paranee pian.
Kiitos, herra Darquey.
Se ei ole pikkulavantautia. Pulssi on nopea eikä kuumetta ole.
Vaikea influenssa. En tiedä, mitä muuta se voisi olla.
Hän ei parane. Tarvitsemme erikoislääkärin.
Pédemay loukkaantuu. - Bernard huolestuisi.
Hän on oikeassa, se olisi pahempaa. - Thérèse!
Hyvä Jumala...
Rouva Desqueyroux? Rouva!
Kuuletteko minua, rouva? - Hän tuli tajuihinsa.
Pelästytitte meidät. - Hän pitää huolta minusta jatkuvasti.
Hän ei syö eikä juo. - Appelsiiniviiniä viime vuodelta.
Se vahvistaa. - Minunkin pitää rauhoittua.
Tuntuu jo paremmalta. - Kaipaatte lepoa.
Toivon, ettei tämä ole influenssaa.
Ehkä pitäisi kysyä kollegan mielipidettä.
Palasimme Argelouseen. Ilma on parempi ja sairaala lähempänä.
Tuo ei ole allekirjoitukseni. En määrännyt tuollaisia määriä!
Entä nyt?
- Poikaparka ei tunne mitään.
Entä nyt?
Milloin tunto hävisi jaloista? - Eilen.
Voinko puhua kanssanne?
Väärennettyjä reseptejä. Älkää jättäkö häntä kahden vaimon kanssa.
Ymmärrän. Kuulitteko? - Enkö vie teitä takaisin?
Teen sen itse. Jääkää te tänne.
Pitäkää vaimo kaukana, kunnes apuvoimat saapuvat.
Kuinka se onnistuu? Helppohan teidän on sanoa.
Parasta, että menette ulos.
Parasta, että menette.
Odottakaa!
Hän ei saa unta ilman tätä.
Sairaalaan Bordeaux'ssa. Miksei samalla Pariisiin asti?
Mitä he luulevat löytävänsä? Eivätkö meidän lääkärimme kelpaa?
Onko sinulla nälkä, murunen?
Pédemay nostaa kanteen sinua vastaan reseptien väärentämisestä.
Kuinka saatoit? Kuinka saatoit tehdä sellaista?
Päivää, Balionte. - Päivää.
Kiitos.
Päivää, Balion. - Thérèse-rouva.
Mieheni odottaa minua. - Kuka se on?
Sehän on Marie.
Voitte päästää minut sisään. Lupaan, ettei mitään tapahdu.
Päivää. - Voitte mennä, Balion.
Istukaa.
Ei ole enää sopivaa, että sinuttelemme toisiamme.
Onko tämä teistä hauskaa? - Ei ole, Bernard.
Olette oikeassa sinuttelusta.
Oletteko valmistellut puolustustanne?
En. - Ette tietenkään.
Teemme sen yhdessä, mutta teidän täytyy kertoa kaikki.
Tuomarin ja asianajajan sanatkin. - Asianajajaniko?
Niin, asianajaja Durosin, perheystävän, johon luotamme.
Mekö? - Perhe, minä, isänne.
Muutatte hänen luokseen. Ette voi asua täällä.
Voin asua Clara-tädin luona. - Hyvä, se on lähempänä oikeustaloa.
Hyvä on. Oliko siinä kaikki?
Voinko halata Marieta? - On parasta, ettette näe toisianne.
Hyvää illanjatkoa. - Samoin.
Hyvää illanjatkoa, Anne.
Kiitos, Balionte.
Hän meni jo. - Poikani on pyhimys.
Hän suojelee perhettä hinnalla millä hyvänsä.
"Tapasin matkalla vieraan."
"Hän pyysi minua hakemaan reseptinsä apteekista."
"En tiennyt, että se oli väärennetty. Hänellä oli apteekissa velkaa."
"En tuntenut häntä. Hän oli yksinkertaisesti pukeutunut..."
Herranjestas, Thérèse! Keksi jotain muuta, perheen tähden!
Täyttä roskaa! Pédemay on nostanut kanteen väärentämisestä.
Hän suojelee itseään. Jos hän ei luovu kanteesta, tarumme on ohi.
Oli liian pimeää. En nähnyt hänen kasvojaan.
Hän ei sanonut, missä asui. - Miksi otitte reseptin vastaan?
Ette tiennyt hänestä mitään. - Hän kävi minua sääliksi.
Tein sen kristillisestä armeliaisuudesta.
Seuraavana päivänä hain lääkkeen. - Ja ainoastaan te näitte hänet?
Ainoastaan minä, herra tuomari. Olen pahoillani.
Herra Desqueyroux todistaa huomenna, kuulittehan siitä?
Kertokaa miehellenne, -
ettei hänen pidä epäröidä mainita vieraan reseptiä.
Kuunteletteko, rouva? - Toki, herra asianajaja.
Kertokaa, että mainitsin reseptin ja että mies haki lääkkeen.
Mutta älkää sanoko, että moititte minua siitä.
Emme saa liioitella. Tarinan pitää olla vedenpitävä, uskottava, -
tavallinen ja arkipäiväinen. Sitä ei pidä dramatisoida.
Millainen tuomari on. - Loogikko. Metodi, motiivi, analyysi.
Hän pitää yksinkertaisuudesta. - Aivan, vedenpitävä, uskottava.
He saavat vaatimattoman tarinan. - Yksinkertaisen, ei simplistisen.
Hän on älykäs, sivistynyt. - Hyvä on. Sisään!
Iltaa, herra. On pikkuisen kylvyn aika.
Tulehan nyt, Marie. - En tule.
Tulehan nyt. - Ovatpa poskesi ruusunpunaiset!
Vaikka hän on ollut sateen vuoksi kotona.
Haluaisit kai silti mennä leikkimään koirien kanssa?
Olette väsynyt. Menen nyt, näemme huomenna.
Thérèse? - Niin?
Duros ei ole lähettänyt laskua.
Haluan maksaa osissa, en kerralla.
Hän ei ole halpa. Pyytäkää häntä lähettämään lasku. Älkää unohtako.
En unohda sitä.
Mitä hän aikoo sanoa? - Hän on väsynyt.
Mitä Bernard aikoo sanoa? Nyt ei ole oikea aika riidellä.
Vaimoni mainitsi asiasta sinä iltana. - Ettekö moittinut häntä?
Ottaa nyt resepti toiselta! - Hän on liian herkkä säälimään.
Miehen tila kosketti vaimoani.
Hänen olisi pitänyt olla varuillaan ja varovainen, mutta...
Ottakaa vettä, herra Desqueyroux. - Anteeksi.
En koskaan laskenut tippojani. Erehdyin määrässä.
Se meni hyvin, mutta koskaan ei voi tietää.
Pyytäkää Baliontelta minulle ruokaa. - Onko teillä jano?
Sanon Baliontelle. Hyvää illanjatkoa. - Hyvää illanjatkoa, Thérèse.
7. JOULUKUUTA 1929 KÄSITTELYN VIIMEINEN PÄIVÄ
Näkemiin, rouva. - Näkemiin, herra tuomari.
Herra asianajaja. - Herra tuomari.
Kanteesta luovuttiin.
Eikä ikäviä yllätyksiä ollut? - Ei yhtäkään.
Vävyni todistuksen ansiostako? - Pédemay perui valituksensa.
Uhrin todistus... - Uhria ei ole.
Aivan, vävyni on elossa.
"Varomattomuuden uhri." - Onko auto kaukana?
Balion on Place des Gemmeurs'llä. Emme voineet hakea sinua täältä.
Pian kaikki unohtuu, mutta nyt asia pitää peitellä.
Tämä on viimeinen kerta, kun teidän pitää kyyditä minua.
Hyvää illanjatkoa. - Hyvää illanjatkoa.
Hyvää illanjatkoa, rouva. Menettekö kotiin tänä iltana?
Mieheni odottaa minua Argelousessa.
Hän voi paremmin nyt kun metsästyskausi lähenee.
Aion jäädä sinne pariksi päiväksi...
Oletko hullu? Et voi jättää miestäsi nyt.
Teidän pitää olla erottamattomat. Kuuletko?
Etkö ole ymmärtänyt sitä? Ja tottelet nyt miestäsi.
Autoon nyt. - Loppu hyvin, kaikki hyvin.
Bernard.
Kuuntele minua äläkä keskeytä.
Puhun ja sinä näet -
kaiken minun silmilläni. Ja sinä ymmärrät minua.
En halunnut tehdä sitä rikosta. En tiedä mitä halusin.
Ymmärrätkö minua?
Uskotko minua? - Ymmärrän sinua, Thérèse.
Uskon sinua. Annan sinulle anteeksi.
Annatko? Onko se totta?
Minun on jano.
Voitko käydä hakemassa keittiöstä minulle juotavaa?
Ja uskallatte vielä hymyillä.
Kukaan ei voi auttaa minua.
Iltaa, Balionte. Mitä te teette täällä? - Iltaa.
He asuvat nyt täällä.
Huoneessasi on kanakeittoa ja viiniä. Olet varmasti nälkäinen.
Ettekö mene nukkumaan? On myöhä.
Kanne hylättiin. - Se oli odotettavaa.
Antakaa minun kadota.
Pyydän ainoastaan sitä. - Uskallatteko ilmaista ajatuksenne?
Tästä lähtien kuuntelette minua ja tottelette käskyjäni.
Päätän kaiken ja te tottelette. - Mitä muuten tapahtuu?
Puhuitte puolestani. Jos muutatte mielenne, joudutte itse oikeuteen.
Tein sen perheen tähden. Valehtelin perheen parhaaksi.
Minä en merkitse mitään.
Ihmisten pitää uskoa, että olemme sopineet. Jään tänne.
Mutta emme jaa huonetta. Nautitte ateriat huoneessanne.
Entä Clara-täti? - Älkää keskeyttäkö.
Tämä on jo tarpeeksi vaikeaa.
Ette saa mennä talon muihin huoneisiin.
Meidät nähdään sunnuntaisin kirkossa ja torstaisin torilla.
Marie jää äitini seuraan, hän lähtee Biarritziin Annen kanssa.
Sanomme, että syynä on terveys.
Luulitteko, että voisitte pitää lapsen? Hän perii metsää.
Luuletteko metsää syyksi tähän? - Mitä muutakaan?
Sillä ei ole mitään väliä. Se ei kiinnosta minua.
Ette merkitse minulle enää mitään, mutta kannatte edelleen nimeäni.
Menen nukkumaan.
Balionte valmisteli läntisen huoneen. Siellä on kaikki tarvittava.
Minua pelottaa.
Kyse on Clara-tädistänne, rouva.
LOKAKUU 1930
Pelästytinkö teidät? - Ette saa olla keittiössä.
Tulin hakemaan teetä.
Kun kerran olette täällä... Voitteko jättää meidät kahden?
Tietysti, herra Bernard.
Kaikki ovat vakuuttuneita, että tulemme toimeen keskenämme.
Teidän uskotaan olevan masentunut. Jotkut jopa säälivät teitä.
Ajatellaan, että haluatte asua yksin ja minun käyvän ajoittain.
Lähden huomisaamuna. Teidän ei tarvitse käydä kirkossa.
Entä Marie? - Tyttö voi hyvin, kiitos kysymästä.
Pyytäkää Balion sisään, kun menette ulos.
Rakas Anne, et koskaan lue tätä kirjettä. Aion polttaa sen.
Kirjoitanko edes sitä? Vaikka lukisit sen, et ymmärtäisi mitään.
Et enempää, mitä minä tein -
ja millaista elämäni on.
Tai kuinka myrkky paheni kesinämme Argelousessa.
Mikä sikolätti!
Täällä haisee! Miksi turhaan raahaan ylös vettä? Ette edes koske siihen.
Tehän siinä kärsitte.
Miten voisin selittää, kuinka olen kärsinyt.
Tässä maassa ilman polkuja, missä olen ollut vankina pitkään.
Hän polttaa meidät vielä poroksi!
Ette kyllä polta tähän lakanaan reikiä!
Kuten veljesi, sinäkin kuulut yksinkertaisten heimoon.
Näin sinun rakastavan ja vihasin sinua sen tähden.
Näin sinun kärsivän, mutta sekin oli selvää ja puhdasta.
Nyt yritän löytää itseni uudestaan.
Otat paikkasi perheessä tietämättä, mikä roolisi-
oli tarinassamme, rikoksessani.
Nait Deguilhemin pojan ja unohdat Jean Azevedon ja minut.
Katoan kuten sukulaiset, joita hävetään valokuvissa.
Marie unohtaa nimen.
Sinun, tyttäreni ja perheen silmissä minua ei koskaan ollut.
Rouva. Rouva!
Olette saanut kirjeen herra Bernardilta.
Ettekö voisi lukea sitä? Minun pitää tehdä valmisteluja, jos hän tulee.
Olen kuullut Balionilta, että vointinne on hyvä.
Tulen 20. päivä Annen ja François Deguilhemin kanssa.
Deguilhemin perhe haluaa pojan tapaavan teidät ennen julkistusta.
Rouva yrittää nyt vähän.
Herra ja kihlapari saapuvat puolentoista viikon päästä.
Kihlapariko?
Puolessatoista viikossa ehdimme saada teidät taas jaloillenne.
Olen tehnyt kanaa. Syötte kanssamme, tulen äärellä.
Ja ostin punaviiniä ja teille savukkeita.
Yrittäkäähän vähän pidemmälle. - Minua väsyttää.
Hän tekee mitä voi. Emme voi pakkosyöttää häntä.
Herra Bernard osaa kesyttää pahat koirat.
Hän laittaa niille kuristuspannan. Rouva kesyi helposti kärsimään.
Hän pelottaa minua.
Minun pitäisi ehkä pestä hänen hiuksensa.
Eihän kultasellani ole kylmä? - Vähän on.
Tällaisia vanhoja tönöjä on mahdoton lämmittää.
Onko teillä kellaria? - Ei ole.
Sitten peli on pelattu. Lattia lahoaa vielä.
Voisitte vaikka laittaa sementtikerroksen.
Aivan homeinen!
Käy katsomassa, hän voi olla sairas. - En usko, että hän tulee alas.
Hän keksii varmasti tekosyyn. - Eikä sitten poskisuukkoja.
Kätteleminenkin on ikävää. - Lopeta!
Hänen tekopyyhyytensä tässä on pahinta.
Murhaajia toki löytyy, mutta tämä tekopyhyys on kuvottavaa!
Niin, mutta pitää ajatella perhettä. - Ajattelenkin!
Muuten en olisi täällä.
Hän tulee alas. - En kuullut mitään.
Mitä? Älkää katsoko minua noin. Ei tilanne ole noin paha.
En ole voinut käydä ulkona ja olen menettänyt ruokahaluni.
Parempi sekin kuin lihoa.
Päivää, Bernard. Päivää, appivanhemmat.
Päivää, Thérèse.
Anne... Anne...
Rakkaani. Olen kovin onnellinen!
Iloitsen sinun onnestasi! Teillä on onnea, hyvä herra.
Tiedän sen, rouva.
Kerro minulle häistäsi ja morsiuspuvustasi.
Talvet tuntuvat varmasti täällä pitkiltä.
Vaikkakin talon rouvalla on aina kaikenlaista puuhaa.
Kuinka monta pihkalastillista saitte Balisacista?
Emme enempää kuin neljä. - Neljäkö? Kertokaa lisää.
Etkö kysy kuulumisia Mariesta? - Niin, se on totta.
Kerro Mariesta. - Hän on aivan ihastuttava.
Hän taitaa jo puhua. - Hän toistaa kaiken sanotun.
Omalla tavallaan. Hän on hassu.
Jos hän kuulee kukon tai auton torven, hän osoittaa ja kysyy:
"Kuulitko musiikin, Nanou?" Hän kutsuu minua Nanouksi.
Hän on kullanmuru.
Pyörtyikö hän oikeasti?
Balionin pariskunta saa tästä korvilleen.
Ole varovainen, he tietävät paljon.
Ja Balion on ainoa, joka tuntee tilojemme rajat.
Juokaa tämä, se piristää.
Kaikki ovat lähteneet.
Te pelkäätte, Bernard. Te pelkäätte, että kuolen.
Tyhmyyksiä. Ette te kuole.
Enkö? Mitä ihmisetkin sanoisivat?
Ehei, Thérèse. Sovimme, että kaksi ruoan jälkeen.
Aivan, olette oikeassa.
Kävittekö aamulla vaa'alla? - Olen lihonut kaksi kiloa.
Hienoa.
Vielä vähän, kuntoilu on hyväksi. Illalla syötte hyvin.
Kävisimmekö I'Espérancessa?
Se on liian kaukana, toisen kerran. Palaan mieluummin kotiin.
Kuten haluatte.
Thérèse, odottakaa kunnes Annen häät on vietetty.
Meidän pitää edustaa yhdessä vielä jonkin aikaa.
Sen jälkeen voitte lähteä. - Voinko lähteä?
Sanoin juuri niin.
Sitten menen Pariisiin ja asun hotellissa tai asunnossa.
Hotellissa. Ainakin aluksi.
Kuten haluatte.
Pelkäättekö sytyttävänne katukivetyksen tuleen?
Pariisissa on keksintöjä, joiden nimi on tuhkakuppi.
Thérèse, haluaisin kysyä yhtä asiaa. Haluan tietää...
Teittekö sen vihasta minua kohtaan? Olinko teistä kauhea?
Tein sen saadakseni metsät itselleni, Bernard!
En enää usko sitä.
Miksi teitte sen? Voitte kertoa.
Ehkäpä nähdäkseni ahdistuksen silmissänne.
Levottomuuden.
Uteliaisuuden.
Kaiken, minkä näen nyt.
Vakavasti ottaen... Miksi?
Oletteko itse aina tietoinen tekemisienne syystä?
En haluaisi salata teiltä mitään.
Mutta en voi antaa kunnollista selitystä, vain valheita.
Päätitte kai sentään jonain päivänä? - Sinä päivänä, kun Manossa paloi.
Sinä päivänä se tuntui siltä kuin se olisi ollut velvollisuuteni.
Niin, kauhea velvollisuus.
Sanokaa suoraan mitä halusitte. - En tiedä mitä halusin.
En halunnut näytellä ja leikkiä olevani joku toinen.
Mutta olin myös Thérèse, joka oli ylpeä naidessaan teidät.
Oletteko lähdössä? - En halua myöhästyä junasta.
Ymmärrän. Bernard?
Niin? - Haluan pyytää anteeksi.
Tulen ajoittain hoitamaan asioitani ja tervehtimään Marieta.
Se ei ole tarpeen. Minä hoidan kaiken.
Voitte tulla häihin ja hautajaisiin. Niitä on paljon luvassa.
No...
Eihän teillä ole liian kuuma? - Autossa on kylmä illalla.
Teistä tulee yksinäinen. - Älkää huoliko minusta.
Jokaisella sukupolvella on oma poikamiehensä.
Harmi vain, ettemme saaneet poikaa, joka kantaisi suvun nimeä.
Älkää turhaan nousko.
Hyvästi, Thérèse. - Hyvästi, Bernard.
Kaikki on jo maksettu. Tarkoitan laskua...
Suomennos: Johanna Järvinen www.primetext.tv